Ova ogromna piramida na Antarktiku
bila bi najstarija piramida na našoj planeti.
Moguće je da će ispod leda
biti ključevi kojima možemo povratiti našu drevnu prošlost.
Nacisti su bili naročito zainteresovani
za Antarktik.
Tanjiri su bili izlazili iz vode
i gađali su ih nekom vrstom zraka,
doslovno sekući brodove napola.
Antarktik možda čuva izgubljene ostatke
vanzemaljske civilizacije,
koja je postojala tamo, pre hiljada i hiljada godina.
Od praskozorja civilizacije,
ljudski rod je zahvaljivao za svoje početke bogovima
i drugim posetiocima sa zvezda.
Šta ako je to tačno?
Da li su vanzemaljska bića
zaista pomogla u oblikovanju naše istorije?
I ako je tako, može li se naći konačan dokaz
kada otkrijemo piramide na Antarktiku?
# Drevni vanzemaljci 11x01 # Piramide na Antarktiku Datum originalnog emitovanja: 6. maj 2016.
Pružajući se na oko 13 miliona kvadratnih kilometara,
preko najjužnijih granica Zemlje,
leži najhladniji i najusamljeniji kontinent na svetu,
Antarktik.
Zbog svoje neprijateljske klime,
uključujući prosečne dnevne temperature
od skoro minus 30 stepeni Celzijusa
i brzine vetra od preko 320 kilometara na čas,
Antarktik ostaje mahom netaknut
od strane čoveka.
Prema istorijskim zapisima,
savremen čovek nije čak ni stupio na ovaj kontinent
do 1853,
kada se usidrio brod kapetana Merkatora Kupera
kod onoga što danas znamo kao
Outsovu obalu Viktorijine zemlje.
U današnjem vremenu negde između 1.000 i 5.000 ljudi
boravi u istraživačkim stanicama rasutim po kontinentu,
uprkos ekstremnim uslovima u nadi da će više naučiti
o ovom tajanstvenom pejzažu.
Problem sa Antarktikom
je da je oko 98% površine
prekriveno ledom.
I samo povremeno,
pojave se male oblasti koje provire--
vrhovi planina, grebeni, vrhovi.
Antarktik je najmanje istražen
od svih kontinenata.
Čak je i Severni pol, koji je sav od leda,
više istražen.
On je misterija, i to upravo ovde na Zemlji.
To je verovatno poslednji veliki neistraženi deo
naše rodne planete.
Antarktik je prostran, smrznut svet
i mi o njemu znamo vrlo malo.
I, ustvari, antarktički led
je na određenim mestima debeo skoro pet kilometara.
Ono što je ispod leda
je i dalje umnogome tajna za naučnike.
Treba samo da zamislite sledeće.
Sirs toranj je visok preko
400 metara,
tako da treba da zamislite da možete da naslažete
devet Sirs tornjeva jedan povrh drugog
i oni i dalje ne bi virili
iz takvog ledenog pokrivača.
Većina geologa veruje
da je Antarktik potpuno zamrznut
i nenastanjen preko 12 miliona godina.
Ali 2012, nove fotografije
su otkrile formaciju u pejzažu
koje dovode ovo shvatanje u sumnju:
Strukture tajanstvene piramide
pojavljuju se iz leda koji se topi.
Postoje brojni izveštaji skorašnjeg datuma
o piramidama nađenim na Antarktiku.
Postoje razne fotografije
koje pokazuju nešto što se čini da je
savršeno četvorostrana piramida,
veoma slična po izgledu onima u Gizi, u Egiptu,
a možda i na drugim mestima širom sveta.
Fotografije su bile odbačene
naučnim tumačenjem
kao ništa drugo nego prirodne formacije reljefa...
analitičari satelitskih fotografija kao što je Džozef Vajt
nisu u to potpuno ubeđeni.
U martu 2013,
on je otkrio nešto za šta veruje da je dokaz
još jedne piramide, locirane neposredno južno
od udaljenog antarktičkog planinskog venca Šeklton.
Na početku, građevinu sam pronašao
dok sam gledao po Gugl Ertu. Gledao sam ustvari
neka pri-prilično čudna prazna mesta na koja se može naići
na Antarktiku, kada sam naleteo na... ovu veoma veliku
kvadratnu strukturu koja izgleda da je neka vrsta zgrade
ili možda čak i piramida, ali sigurno,
veoma velika i veoma četvrtasta.
Ona je ustvari savršeno poravnata sa koordinatama
kompasa: sever, jug, istok i zapad.
I, ah, ovo mi kaže da je to verovatno
inteligentna građevina, jer, hm, slučajne građevine,
kao što su planine, nisu poravnate sa kompasom.
I još jedan način kako mi znamo da, hm, građevina
nije prirodna pojava
jer se uopšteno gleda simetrija--
stvari kao što su pravi uglovi i jednakostranični trouglovi
i oblici koji se ne mogu normalno naći u prirodi.
Ova građevina je-je tačno,
hm, kvadrat od dva kilometra.
I, hm, od ovog ugla do ovog ugla
je dva kilometra i od ovog ugla do ovog ugla
je takođe tačno dva kilometra,
što bi činilo ovu više nego dvostruke veličine
u odnosu na bilo koju piramidu do sada nađenu na Zemlji.
Dok se može učiniti nezamislivim
da piramide mogu da postoje na Antarktiku,
skorašnjih godina, arheolozi su našli piramide
po celom svetu
koje su bile izgubljene vekovima,
zamenjene za prirodne formacije
ili skrivene na najneverovatnijim mestima.
One su otkrivene
u ravnicama severnog Perua;
zakopane ispod prašine i ruina u Indoneziji;
a jedna možda postoji čak i
u Los Anđelesu, Kalifornija.
Svuda po svetu
nalazimo dokaze piramidalnih građevina.
Trebalo bi da da osmotrimo mogućnost
da je postojalo naselje na Antarktiku.
Da li je to izgubljena civilizacija?
Da li mogu biti drevni astronauti?
I možda su
najstariji spomenici naše sopstvene civilizacije
poreklom sa Antarktika.
Ako je ova gigantska piramida na Antarktiku
veštačka građevina,
to bi verovatno bila najstarija piramida na našoj planeti.
I, ustvari, mogla bi biti uzorna piramida
po kojoj su sve druge piramide
na planeti Zemlji bile projektovane,
hm, da-da liče.
Urađeno je opsežno istraživanje
piramida u svetu,
u smislu njihove strukture i šta su one zaista.
Jedna od teorija je da su piramide generatori energije.
I tako, ako postoje ove piramide strateški raspoređene
po svetu, stvarajući ovaj naboj,
moguće je da se stvori
globalni stojeći talas oko sveta
koji je u osnovi bežični
prenos energije.
Raspravljalo se o tome da drevni brodovi,
vanzemaljaca i onih sa visokom tehnologijom
mogu da koriste ovaj međusobno povezan
bežični energetski sistem
da se kreću oko planete
i ima smisla,
ako postoji neka vrsta globalne
energetske mreže piramida kao što je ova,
da će i na Antarktiku
takođe biti piramida.
Cela ideja ovih piramidalnih građevina--
otkuda je došla?
Jer to nije proizvoljna stvar.
A ove građevine, one postoje po čitavom svetu.
Tako da, znate, šta je bio pokretač?
Kakvo je poreklo?
I, još fascinantnije,
da li vode poreklo
sa Antarktika?
Da li piramida
za koju Džozef Vajt tvrdi da je otkrio
blizu Šekltonovog planinskog venca
i druge piramidalne formacije
skoro fotografisane na Antarktiku
daje dokaz o vanzemaljskim posetama
našoj planeti u davnoj prošlosti?
I ako su one zaista izgrađene od strane čoveka,
kako je ovako nešto uopšte moguće
na mestu koje je bilo zakopano ispod leda
preko 12 miliona godina?
Prema teoretičarima o drevnim astronautima,
možda Antarktik nije smrznut kontinent
toliko dugo kako po važećem naučnici tvrde.
Oni kažu da se dokaz može pronaći
ispitivanjem 500 godina stare mape koja prikazuje kontinent...
potpuno bez leda.
Sibir, 2013.
Otkriven je mamut prekriven vunom
zamrznut u glečerskom ledu,
zahvaćen toliko brzo
da su njegova krv i njegovo mišićno tkivo savršeno sačuvani.
To je samo jedan od desetina drugih
koji su bili pronađeni unutar sibirskog leda
od početka 20. veka.
Mnogi naizgled uhvaćeni u zaustavljenom životu,
neki s hranom u svojim ustima
i biljem u svojim stomacima
koje može da raste jedino u mnogo toplijoj klimi.
Otkriće vunastog mamuta
koji je bio zamrznut
otvara neka zanimljiva naučna pitanja.
Da li se nešto dogodilo veoma lokalno vunastom mamutu
da bude zamrznut veoma brzo?
Ali takođe se postavlja pitanje
o mogućoj brzini promene klime.
I da li je moguća neka vrsta kataklizme?
Iznenadne i neočekivane?
1958. godine,
Čarls Hepgud, naučnik koji je stekao obrazovanje na Harvardu,
objavio je knjigu, Kretanje Zemljine kore.
U njoj, on predlaže da su se delovi Zemljine kore
kretali nasilno i iznenadno
za vreme Zemljine geološke istorije.
Njegova teorija, poznata kao Kretanje kore,
tvrdi da su i Sibir
i antarktički kontinent bili locirani
u donekle umerenijim klimama
pre kraja poslednjeg ledenog doba,
približno pre 12.000 godina.
Ali onda, neka nepoznata katastrofa ih je gurnula
na njihove sadašnje pozicije.
Profesor Hepgud je izašao sa idejom
da je prethodna lokacija Severnog pola bila
u prostoru zaliva Hadson.
A onda se pomerio na poziciju gde je pol danas.
Za južni pol, on veruje
da je oblast Antarktika
takođe bila u umerenijoj klimi,
i da je ona iznenada bila gurnuta...
u ovaj duboki led i ovu oštru, smrzavajuću klimu.
On veruje da je poslednji put
kada se ovo zaista desilo
bilo pre oko 12.000 godina.
Kada razmišljamo o teoriji kretanja Zemljine kore
i tektonici ploča,
treba misliti o kori koja u osnovi pluta na magmi
i koja može povrh nje da se pomera i kreće naokolo.
Zemljina kora nije jedan čvrst komad.
Znamo da je sastavljena od pojedinačnih delova.
I tako, moglo bi da se pogleda i vidi
kako su se kontinenti verovatno nekad uklapali
i gde su se pomerili, i kako su se odvajali
tokom dugog perioda vremena.
Ali pitanje je, znate, da li bi se nešto veličine
Antarktika iznenada pomerilo, ili je to preveliko?
Ova pomeranja kore, po Hepgudu,
ustvari su mogla da se dogode čak i u rasponu mere dana.
I tako, ako postoji napredna civilizacija,
ova pomeranja kore mogla su da je zadese veoma, veoma brzo,
i tako, mogla je zaista biti zamrznuta
tokom veoma kratkog vremenskog perioda.
Iako Hepgudova teorija o iznenadnim,
velikim pomeranjima Zemljine kore
nije široko prihvaćena,
slavni fizičar Albert Ajnštajn
bio je njom „naelektrisan“,
i čak je napisao predgovor za Hepgudovu knjigu.
Hepgud takođe nalazi dodatnu podršku
svojoj teoriji dok, 1960. godine,
prečešljava arhive Kongresne biblioteke,
otkrivajući neobičnu mapu, objavljenu 1531.
Mapa, za koju je zaslužan
matematičar i kartograf Oronteus Fineus
izgleda da prikazuje kontinent bez leda
izvanredno sličan Antarktiku na današnjim mapama.
Sve do 1820. godine
nije postojala stvarna ideja o tome kako Antarktik zaista izgleda.
A ipak, ovde, na mapi Oronteusa Fineusa iz 1531,
postoji Antarktik.
Kako je do vraga to moguće
da se pojavi na ovoj mapi?
Istraživači su zbunjeni
kako je mapa Oronteusa Fineusa
mogla da uvrsti kontinent
koji neće biti otkriven još više od 300 godina,
a još je komplikovanija
činjenica da mapa prikazuje Antarktik bez leda.
Da su istraživači nekako otkrili Antarktik 1500-ih,
bio bi potpuno zaleđen.
Ono što je značajno je da Fineusova mapa ne samo
da detaljno prikazuje obalu bez leda,
već i ceo kontinent,
uključujući unutrašnje osobenosti kao što su reke,
doline i planine.
Mapa prikazuje planinske lance
s rekama koje izviru iz ovih planinskih lanaca.
Kako to može biti?
On je smrznut. On je od leda.
Postoji fotografija NASA antarktičkog kontinenta
dobijena korišćenjem radara gde izranjaju planinski lanci
i mogu da se vide.
I može se videti planinski lanac na jednoj fotografiji,
i na mapi Oronteusa Fineusa, on je takođe na istom mestu.
To je isti planinski lanac.
Prema klimatolozima,
procene kada je ova osobenost mogla biti bez
ledenog pokrivača je pre najmanje 6.000 godina.
I kako je moguće da ova mapa postoji?
Da li je Fineus imao pristup nekoj starijoj mapi?
Nekoj koja datira hiljade godina ranije?
Još više zbunjujuće, kartografi vazduhoplovnih snaga SAD
kojima su 1960-ih mape poslate
zaključili su da su bili crtane
uz korišćenje napredne sferne trigonometrije
izvanrednom preciznošću, naročito imajući u vidu
da su mape bile izrađene pre stotina godina.
Činjenica da nalazimo nešto što je
uporedivo sa savremenom tehnologijom na mapi
koja datira iz 16. veka,
tera me na razmišljanje: da li je moguće
da je korišćena neka napredna radarska tehnologija?
Zato što u cilju izrade mape
koja bi ocrtala konture površina koje vidimo,
treba da se bude na visini od 130 kilometara.
I, kako je to bilo moguće?
Da li je možda uzor za crtanje ovih mapa prikupljen
sa mapa koje su kartografisali
vanzemaljske geodete?
Implikacije svega ovoga--
i ako možete da sada dodate stvari kao što su piramide--
ovo bi zaista ukazalo da je postojala neka vrsta
drevne civilizacije na Antarktiku.
I da je sve to završeno pre više od 12.000 godina.
I moramo da se zapitamo kakva je to civilizacija bila.
Da li je moguće da su to bili vanzemaljci?
Da li je Antarktik mogao biti nastanjen
od strane vanzemaljaca u dalekoj prošlosti?
Da li su oni proučavali ovaj kontinent
i ostavili za sobom detaljne informacije
o njegovom reljefu?
Ako je tako, šta se zaista dogodilo ovim posetiocima sa drugih svetova?
Teoretičari o drevnim astronautima veruju
da više tragova može da se nađe u egipatskim pričama
koje opisuju katastrofu koja je izmenila Zemlju.
Edfu, Egipat.
Lociran na zapadnoj obali Nila,
Hram Edfu je jedan od najvećih
i najočuvanijih hramova drevnog kraljevstva,
koji datira iz 237. godine PNE.
Hram Edfu je od ogromnog značaja.
Dok se ulazi u hram, čini se da se ulazi u knjigu.
Doslovno je puna tekstova--
svaki zid, svaki stub,
svaka prostorija, svaka komora ispisane su tekstom.
Zajedno su poznati kao Edfu tekstovi.
Ono što je veoma zanimljivo je da
većina ovih tekstova govori o stvaranju
sveta.
Prema tekstovima,
Zemlja je stvorena od strane moćnih bogova
koji su sišli sa nebesa,
a ovi bogovi su prvo uspostavili mesto nazvano
Ostrvo Jajeta.
Dva boga,
oni su stvorili ostrvo usred jezera večnosti.
Stvaranje je počelo sa tim ostrvom.
Stanari ovog takozvanog prvobitnog,
mitskog sveta-- vrlo čudna bića.
Izgleda da je bilo tri grupe ljudi:
jedna po nazivu mudraci,
jedna zvana graditelji,
i jedna nazvana Šebtiu.
Niko ne zna ko su one.
One su te koje su vrlo tajanstvene
jer je rečeno da su izronile iz vode.
Egipćani su verovali da je tada niz bogova došao
i da su izgradili prve hramove.
Kaže da su ovde bili izgrađeni prvi hramovi,
prvi na celom svetu.
I oni su postali nacrt
za svaki plan u Egiptu.
Jednom kada su bogovi stvaraoci završili svoj posao
stvaranja sveta,
oni su se sastali sa svojom velikom pticom i uzdigli na nebo.
Drevni Egipćani su verovali svim svojim srcem
da je sve navedeno i upisano na ove zidove
bilo istina, istina, istina.
Ako se na zidovima kaže da postoji ostrvo usred ništavila
gde bi bogovi mogli da odu i uspnu se na nebo,
tada su drevni Egipćani, oni odani,
verovali da ostrvo postoji.
Prema Edfu tekstovima,
nisu otišli svi stanari.
I nakon mnogo generacija,
ostrvo je doživelo strašnu sudbinu.
Tekstovi su veoma različiti
u vezi toga šta se dogodilo stanarima, ovim čudnim bogovima.
Izgleda da... kada su jednom postavili scenu,
kada su izgradili hramove,
oni su predali svoj rad istorijskoj lozi,
i onda su otišli.
Ne znamo kuda su otišli.
Izgleda da ovde postoji nešto veoma interesantno.
Izgleda da je rat bio u toku.
Armije ovih božanstava
je vodio ovaj bog soko.
I on se bori protiv neke vrste neprijatelja predstavljenog zmijom.
Na nebesima se pojavilo ono što je poznato kao neprijateljska zmija.
Imala je ime. Nazvana je Apep.
Rečeno je da čim se pojavila,
nastalo je vreme tame.
Iznenada su počele poplave
koje su uništile ovo sveto ostrvo.
A kada su se vode povukle,
ova početna bića, koja su bila poznata kao Drevni
ili Starešine,
više nisu bila tu.
Možda je Apep, ova neprijateljska zmija,
bilo sećanje na kometu
koja je ušla u naš solarni sistem,
raspukla se,
uzrokujući pustoš i razaranje.
Da li bi spis o ovoj drevnoj katastrofi
upisan na zidove Hrama Edfu
mogao biti opis prirodnog događaja?
Ili je bio nameran napad,
napad koji je ciljao vanzemaljsku civilizaciju
koja je postojala na mestu koje je sada poznato kao antarktički kontinent?
Potrebno je da još jednom razmotrimo
Edfu tekstove i priču
o Ostrvu Jajeta zato što
je to izvorni materijal Platonove priče.
U njegovoj priči o Atlantidi, on daje veoma značajan detalj.
On je opisuje kao ogromno ostrvo
veličine Libije i Severne Afrike zajedno.
Sad, stvar oko toga je, da postoji samo jedno ostrvo
na planeti koje je nasred okeana
koje odgovara opisu, a to je Antarktik.
Interesantno je, ostrvski kontinent prikazan
na mapi Oronteusa Fineusa
otkriva pomeraj Južnog pola
od sedam ipo stepeni,
ili skoro 1.600 kilometara od mesta gde je danas.
Da li može ovaj pomeraj da potkrepi spise
o velikom, katastrofalnom događaju u dalekoj prošlosti?
Ako je tako, da li bi mit o stvaranju zapisan u Edfuu
bio opis nečeg što nije samo mitologija?
Kataklizma koje je mogla da pomeri Antarktik,
bi uništila civilizaciju koja je bila tamo.
I tada, vremenom,
koje god zgrade i piramide da su bile tamo
bile bi prekrivene ledom.
Tako da cela ideja da Antarktik krije,
ispod svog leda, neku drevnu civilizaciju
je veoma zanimljiva
i mogla bi biti sasvim istinita.
Da li stvarno može biti dokaza
o drevnoj, vanzemaljskoj civilizaciji
zakopanih ispod antarktičkog leda?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i veruju da je ova duga istorija
stranog prisustva tamo upravo ono što je dovelo
druge okupatore na njegove zamrznute obale--
naciste.
Hamburg, Nemačka.
Decembar, 1938.
Četiri godine vladavine Adolfa Hitlera kao Firera,
i on počinje da uspostavlja
svoje potpuno diktatorstvo preuzimajući direktnu kontrolu
nad nemačkom vojskom.
Ali na ivici Drugog svetskog rata,
Hitler je takođe uključen u mnogo čudnije poduhvate
koji su skriveni od javnosti.
On posvećuje svaki preostali resurs
potrazi za drevnim relikvijama za koje veruje
da sadrže neverovatne moći.
17. decembra,
nemački teretni brod MS Švabenlend
kreće na jednu od ovih vrhunski tajnih misija.
Govorkalo se da je u posadi od 33 člana bilo i naučnika,
vojnih stručnjaka, građevinaca,
i ključnih članova društva Tula,
elitna grupa udružena sa nacistima
i koncentrisana na misticizam i okultizam.
32 dana kasnije, oni stižu na svoje odredište,
Antarktik.
Sami nacisti su bili opčinjeni
drevnim civilizacijama
i legendama o iščezlim super rasama.
Tražili su
ovaj izgubljeni arktički dom
jer su mislili da su Arijevci odatle došli.
Gledali su po čitavom svetu,
uključujući Antarktik.
Društvo Tula je zapravo verovalo
da su oni bili mistici, ili medijumi, koji su bili sposobni
da saobraćaju sa ovim bićima
koja su tvrdila ili da su vanzemaljskog porekla
ili da pripadaju hm, civilizaciji
koja je živela u unutrašnjojsti Zemlje.
Oni su dali mnogo informacija
o gradnji naprednih svemirskih vozila,
letećih tanjira, i mislim da je odavde,
hm, Hitlerova nacistička partija dobila mnoštvo svojih informacija
o Antarktiku--
da, hm, na Antarktiku postoji drevna civilizacija,
ili baze gde bi mogli da nađu
mnogo od naprednih tehnologija.
Za vreme svog boravka na Antarktiku,
veruje se da su nacisti kartografisali
iz vazduha ogromne površine ledenog pejzaža.
Teoretičari o drevnim astronautima veruju da su takođe uspostavili
složen sklop podzemnih prostorija
poznat kao Baza 211.
Hitler i nacisti
su bili posebno zainteresovani za Antarktik.
Mislim da su zaista verovali da tamo postoje stvari koje su
duboko ispod leda.
I oduvek postoje glasine da nacisti,
sa svojim podmornicama, imaju podvodne pećine,
male gradove; da su pobegli tamo
nakon Drugog svetskog rata.
Kada su Nemci stigli na Antarktik
našli su tamo
velike gradove
koji su bili visoko tehnološki.
I ove zgrade nisu bile samo na površini--
išle su duboko pod zemlju.
I tako, počeli su sa premeštanjem velike količine opreme
i osoblja na Antarktik,
oslobađajući ta drevna postrojenja
i zaposedajući ih.
1946.
godinu dana nakon završetka Drugog svetskog rata,
vlada SAD je otpočela svoju sopstvenu
veliku ekspediciju na Antarktik.
Operacija Hajdžamp je uputila 4.700 vojnika,
13 brodova, nosač aviona,
i izvestan broj hidroaviona na Antarktik.
Iako je vlada tada to poricala,
kasnije će se saznati da
je jedan od primarnih ciljeva operacije bio
„proširenje SAD suvereniteta na najveću
upotrebljivu površinu antarktičkog kontinenta.“
Mornarica SAD je tada poslala, u suštini
flotu naoružanih brodova na Antarktik.
O operaciji Hajdžamp,
postoje priče koje su bile prilično čudne,
koje su u konačnom došle od te ekspedicije,
koja- koja se prilično rano završila.
Postojale su priče o letelici koja izlazi
iz vode, oko brodova,
i o vozilima tipa letećih tanjira.
Tanjiri su izranjali iz vode,
i pucali na njih nekom vrstom zraka,
doslovno presecajući brodove napola.
Oni su obarali avione s neba.
I kretali su se toliko brzo,
da je bilo skoro nemoguće
da se vizuelno odredi
kuda disk ide.
I tako, američka flota
je morala da odšepa nazad u SAD,
potpuno razbijena i uništena.
To je još uvek tajna,
sve aktivnosti
koje su se odigravale na Antarktiku.
Moramo da se zapitamo da li je američka vojska,
kao i druge vlade,
svesna građevina ispod leda,
piramida ispod leda; i možda oni znaju
da postoji neka vrsta drevne civilizacije
zamrznute ispod leda Antarktika.
Ako su, ustvari, nacisti tražili
vanzemaljsku tehnologiju na Antarktiku,
da li je moguće da su je oni zaista i pronašli?
I da li je možda američka vojska naišla
na ovu moćnu tehnologiju godinama kasnije,
tokom operacije Hajdžamp?
Teoretičari o drevnim astronautima veruju
da daljnji dokazi o vanzemaljskom prisustvu na Antarktiku
mogu da se pronađu u preistorijskom jezeru
zakopanom ispod tri kilometra leda.
Jezero Vostok, Antarktik.
Zakopano ispod tri kilometra leda
postoji vodena površina od preko 12.000 kvadratnih kilometara.
To je daleko najveće
od skoro 400 jezera na kontinentu
koja su potpuno pokrivena ledom.
2001,
piloti koji su ovde sakupljali podatke zabeležili su neobične
i ekstremne nepravilnosti u magnetnom polju
na jugoistočnom uglu jezera.
Prostirući se na izvanrednih
105 sa 74 kilometra,
površina sa anomalijom je stvarala
neobično visok nivo magnetne energije.
Ova anomalija je bila približno, hm, 80 kilometara u prečniku
i bilo je nešto što bi
srazmerno magnetnom polju
koje generiše grad.
Bio sam na jezeru Vostok nekoliko puta,
kao deo istraživačke ekspedicije. I kada smo bili
u oblasti, mi smo uhvatili ovu magnetnu anomaliju.
Ali smo takođe pronašli i druge magnetne anomalije
koje su se zapravo premeštale
s jednog mesta na drugo. One su se kretale.
Veoma retko i izuzetno neuobičajeno.
Mi nismo bili u mogućnosti da odredimo šta je
uzrokovalo ove anomalije.
To je potpuno neobjašnjivo.
I naravno, ovo je dalo podstreka
teorijama da možda
ovde postoji još nešto.
Možda je to NLO...
neka vrsta vanzemaljske baze; možda čak i ostaci
izgubljene civilizacije.
A sada je sama NSA
skoro sakrila
svako dalje istraživanje,
i oblast je postala skoro zabranjena zona.
Vostok nije jedina lokacija
sa ograničenim spoljnim pristupom.
Sedam raznih država
postavlja pravo na teritorije na Antarktiku,
ali još uvek ostaje jedna od najzabranjenijih lokacija
na svetu.
Trenutno, ovde postoji 68
međunarodnih baza,
od kojih su za mnoge potrebne dozvole
ili posebne propusnice da biste ih posetili.
Nastanjene su ne samo naučnicima
već i sa vojnim osobljem.
Ali zašto je ona toliko zabranjena?
Mek Mardo stanica, Antarktik.
Smeštena na južnom poluostrvu ostrva Ros,
ovo je najveća istraživačka stanica na kontinentu.
Otvorena je od strane američke vlade
1956. i može da smesti
i do 1.200 ljudi u svakom trenutku.
Januara 2015.
flajt inženjer Mornarice SAD,
koji je služio u Antarktičkoj eskadrili za razvoj
u Mek Mardou 14 godina,
istupio je pred istraživačku novinarku Lindu Molton Hove
sa neobičnim opisima svog boravka na Antarktiku.
Januara 2015,
dobila sam imejl od penzionisanog
mornaričkog flajt inženjera.
Zamolio me je da mu se obraćam samo sa Brajan
pred svetskom javnošću.
Sledi ono što mi je on rekao:
Od približno 1983, do momenta njegovog penzionisanja
iz Mornarice 1997. godine,
bio je u svim vrstama
kako oni nazivaju misija Antarktičke ekspedicione eskadrile,
što je uključivalo spasavanje ljudi
u i van raznih lokacija.
Na svim ovim putovanjima, nije se dogodilo ništa začuđujuće.
I onda, sasvim iznenada, počele su stvari jedna za drugom.
Za vreme zadatka eskadrile iznad Transantarktičkih planina,
cela posada je videla čitavu grupu srebrnih, strelovitih objekata.
Kružnog oblika.
I on kaže da su radili najčudniju stvar.
Išli su, kao grupa do nekog vrha,
kao grupa do narednog vrha, kao grupa i do narednog vrha.
I onda su svi uzleteli.
I ovo se nije dogodilo jednom, dešavalo se iznova i iznova.
Prema našem izvoru,
ovo je bila samo jedna
od mnogih čudnih tajni kontinenta
kojima je bio svedok za vreme boravka tamo.
Dobili su zadatak nedugo zatim.
Bila je u pitanju hitna medicinska pomoć.
Bili su pod pritiskom, časovnik je otkucavao,
i doneli su odluku:
Ići će pr... kroz zonu zabranjenih letova
jer je medicinska pomoć hitno potrebna.
I šta su videli?
U ledu,
izgleda kao, ogroman ulaz u pećinu
ali nagnut naniže. I rekao je,
„Linda, mislim da je bio najmanje 60 metara u prečniku,
velika šupljina u ledu.“
I rekao je, „Naši instrumenti nisu radili.
„Gubili smo električno napajanje. Imali smo magnetne anomalije.
„I zaključili smo da je nešto u vezi sa tom šupljinom
što nam je stvaralo te probleme.“
Oni su izvršili zadatak medicinske pomoći.
I sledeća stvar koja se dogodila,
da su svi bili ižvakani
od strane ljudi u odelima
koji nisu iz stanice Mek Mardo.
Izgleda da su bili iz Vašingtona, DC.
I on - on je rekao,
„I rekli su nam da više nikada
„ne letimo iznad te šupljine.
I da nikad o tome ne govorimo.“
O čemu se tu radilo?
I da li je to u bilo kakvoj vezi sa
sa svim ovim drugim delićima koji izranjaju
da tu postoji možda neko arheološko nalazište
na Antarktiku?
Prema teoretičarima o drevnim astronautima,
ovo nije bio prvi put da je velika šupljina uočena
u antarktičkom ledu.
Čuveni polarni istraživač
admiral Ričard Bird
je navodno izvestio
o uočavanju ogromnog ulaza u podzemni svet
tokom njegove ekspedicije 1947. na Južni pol.
Admiral Bird je dao mnogo neobičnih izjava,
navodno govoreći o velikom otvoru na Južnom polu,
koji je išao duboko unutar Zemlje, bez leda
i bio je nastanjen
različitim rasama vanzemaljaca.
A kada se Bird vratio u Sjedinjene Države,
pozvan je u Vašington,
gde su ga veoma mnogo ispitivali u vezi njegovih izjava.
I navodno, rečeno mu je da prestane da priča o tome.
Čovek mora da se zapita, da li je Južni pol
neka vrsta ulazne zone za vanzemaljce,
neka vrsta portala koji je toliko važan
da mora da bude kontrolisan od strane vojske?
Da li vlada Sjedinjenih Država sakriva
vanzemaljsko prisustvo na Antarktiku?
I ako je tako, da li je moguće da su to ista bića sa drugog sveta
koja su jednom zauzimala kontinent pre hiljada godina?
Teoretičari o drevnim astronautima veruju
da se istina može otkriti
onda kada antarktički led konačno nestane.
Istočni Antarktik.
Oktobar, 2015.
Naučnici NASA najavljuju
da uprkos dugogodišnjeg drugačijeg mišljenja,
oni sada nalaze da led u toj oblasti
ustvari raste,
uprosečeno 82 milijarde tona godišnje.
Snežne padavine trenutno dodaju led većem delu kontinenta.
Ali istovremeno, glečeri se brzo tope
duž obale Zapadnog Antarktika.
Naučnici su izračunali da, od 2009,
čak 60 kubnih kilometara leda,
ekvivalent od 70.000 Empajer stejt bilding zgrada,
nestaje u okeanu svake godine.
Ali zašto se led ovde topi,
kada raste na većem delu
ostatka kontinenta?
Možemo da vidimo prikaze na televiziji
ledenih santi kako se tope i padaju u more.
Ali to je zapravo samo u nekim delovima
da se ledeni pokrivač ustvari topi.
Ono što je čudno je da se,
putem raznih faktora, led na Antarktiku
zapravo možda raste i proširuje.
Ovo je veoma čudno.
Ne možemo da odbacimo mogućnost
da, u nekim slučajevima, možda postoje čitavi gradovi
koji su izgrađeni u podzemlju
koji su možda i sada aktivno održavani
od strane vanzemaljaca,
i kako su ovi gradovi napajani energijom
ili se šire veličinom da odaju neku vrstu toplote
i ta toplota uzvratno topi led iznad njih.
Ako postoje stvari zakopane ispod kilometara leda na Antarktiku,
tada bi to značilo da se to moralo dogoditi
pre poslednjeg Ledenog doba.
Stoga, ko zna šta ćemo ovde pronaći?
ostatke izgubljene civilizacije,
možda čak i alate s kojima su ove civilizacije gradile.
Moguće je da ispod leda budu ključevi za nas
da zapravo spasemo sebe
i povratimo našu izgubljenu prošlost.
Možemo da završimo u situaciji
kada se ovo više ne može sakrivati,
gde će vidljive ruševine-- gigantskih piramida,
gigantskih obeliska--
početi da vire iz leda.
I, u tom momentu, igra je završena.
Ovo se više ne može počistiti pod tepih.
Nema sumnje da ispod antarktičkog leda
možda postoji vanzemaljski brod.
Moguće je da ispod ima gradova.
U krajnjem,
to će uzdrmati čitav sistem verovanja ljudskog roda.
To će prosto da promeni sve što znamo.
Šta zaista leži ispod
snega i leda na Antarktiku?
Da li je ovaj zaleđeni kontinent jednom bio prekriven bujnom vegetacijom,
kao i piramida koje su preteče onima u Egiptu?
I ako su vanzemaljcki istinski nastanjivali Antarktik,
da li se ovi posetioci sa drugih svetova
možda još uvek danas negde kriju?
Možda, jednog dana uskoro,
otkrićemo šta je led na Antarktiku
skrivao hiljadama godina,
i konačno će pružiti istinu
o našoj vanzemaljskoj prošlosti.
Prevod sa engleskog na srpski: GalQuest TITLOVE OBEZBEDILI A+E NETWORKS